–Beklager at jeg er sen. –Rays venner er her...
Dette er Jonathan.
–Hvor er Ray? –Han er på do og onanerer.
–Snart ferdig! Bare tre napp til. –Hvorfor gjør han det?
Ray og Leah er sjenerøse. Ray gir oss sæden sin, så vi kan få barn.
–Det er ikke jeg som er sjenerøs. –Du deler jo din elskers sæd med oss!
Vi trenger jo greiene, og det Michelle vil ha det får hun.
Ja, Ray pratet om det. Gratulerer.
Bare ikke ungen fødes med skjegg.
Vi elsker Rays serier, og håper barnet blir kunstner.
Hva driver du med, i fall vi vil ha et annet slags barn?
Jeg hørte det der.
–Jeg er forfatter. –Du jobber som privatdetektiv på si.
Kan du hjelpe venninna mi? Sønnens skateboard ble stjålet.
Jeg har løst alle sakene mine. Det har bare vært to, men likevel.
–Hun heter Alice og er veganer. –Da må hun være ulykkelig.
–Vær så god! –Kan du sette den i kjøleskapet?
Nei, ikke i kjøleskapet! Jentenes matpakker står der.
Jeg setter den i oppvaskmaskinen med litt is.
Gi meg den. Vi legger den i kjølebagen.
Jeg tar den!
–Den er like hel. –La meg bare si at jeg er imot dette.
Kan jeg få nummeret til venninna di? Veganerens? Jeg trenger dette.
–Sæden, Ray. –Enda mer? Å, denne.
Adjø, Picasso.
Jeg fikk aldri stå på skateboard. Foreldrene mine var overbeskyttende.
For meg er det viktig at David får føle at han har et ord med i laget.
–Han får velge middagsmat. –Det må bli mye pizza.
Ingen melkeprodukter eller hvete. David har mange allergier.
Jeg foreleser på skolen om "sakte mat" og råkost.
I hjertet er jeg veganer, men munnen min er udisiplinert.
Du må jobbe med munnen.
Hva skjedd med Davids skateboard?
Det var en flekk...
–Hva skjedde med skateboardet? –En av disse bøllene tok den.
Jeg tilbød meg å kjøpe en ny, men David er for knyttet til denne.
David er ni. Gutten som tok skateboardet er seksten–sytten.
Han heter Francisco. Jeg kan ikke hente det. David vil bli ydmyket.
Som barn hadde jeg krampe i ryggen. En gal ortoped ga meg korsett.
Har du fortsatt ryggproblemer?
Det fikser jeg. Legg deg på magen.
Korsett? Jeg kunne aldri latt en lege gjøre det David.
Det var en svært viktoriansk kur, spesielt til New Jersey å være.
Men mamma beskyttet meg. Jeg hadde bare collegegensere.
Det var godt å høre. Snu deg.
–Hvordan føles det? –Vidunderlig.
Gjør som jeg.
Løft beinet.
–Kan du få tilbake skateboardet? –Ja, jeg skal finne Francisco.
Andre beinet. Jeg ville blitt veldig takknemlig.
Jeg har savnet en mann i huset etter at Davids far dro sin vei.
Du har en mann i huset nå.
Jeg leter etter en Francisco. Han kjører rundt på et sånt brett.
Kjenner du Francisco?
–Unnskyld. –Ja?
Kjenner du en Francisco? Har du stått på skateboard med ham...i gatene?
Ja.
–Vet du hvor han pleier å stå? –Husker ikke.
–Hjelper fem dollar på hukommelsen? –Nei, men ti dollar vil.
Unnskyld meg et øyeblikk. Caroline?
Går det fremover med Kamasutra– romanen? Hvilken stilling er du på?
Jeg er i kapittel tolv, stilling tolv.
Femtito stillinger igjen.
Fortsett og jobb. Send meg et kapittel nå, om du vil.
Jeg er sammen med en venn nå, så jeg ringer deg tilbake.
Stikk innom en dag. Alle forfatterne mine er som ektemenn.
Adjø, Caroline.
Du skriver ikke fordi kjæresten din gikk fra deg.
Jeg har truffet en ny.
Hemingway sa at beste måte å glemme en kvinne på, er å finne en ny.
Men deretter vil du jo trenge enda en.
Det ene mislykkede forholdet leder til det neste.
–Er hun pen, den nye jenta? –Ja, hun er ganske sexy.
–Fine armer? –Jeg tror det. Hvordan det?
I det siste er jeg blitt besatt av kvinnearmer.
Egentlig er det armhulen.
Den er det andre hemmelige stedet man kan begrave seg i.
Men man slipper å gli like langt ned.
Kanskje det er latskap.
–Det er en bånd til barndommen. –Noe skjedde med deg og en armhule?
Jeg satt på skolebussen, elleve år gammel,–
–da en jente, Diane Trudy het hun...
Hun hadde på en gul kjole,–
–og da hun strakk seg etter stangen–
–lyste solen inn, og jeg så armhulen hennes.
Det var vakre, veldig tynne, blonde hår der.
De bølget.
–Jeg ble forelsket. –Hvorfor det?
Fordi det betydde at hun holdt på å bli kvinne.
Og, Gud hjelpe meg...
Nå skjer det igjen.
Jeg traff en ung PR–agent her forleden.
Hun løftet armen, og jeg så de lyse hårstråene.
–Det var som en scene av Proust. –Utrolig! To ganger i en livstid...
Hun heter Emily og jobber i en restaurant som åpner i morgen.
I Greenpoint, rett ved der du bor.
De skal ha en prøvesmaking.
Det er økologisk kjøtt, harer skutt i skogen og sånn.
Bli med. Det er ungt klientell. Du kan hjelpe meg å passe inn.
Hei, gutter!
Stilig brett. Jeg er samler. Vil du selge det?
Er det du som stilte spørsmål om meg?
Nei, jeg har ikke stilt spørsmål.
Noen sa at en kis med stor nese ville vite hvor jeg holdt til.
"En kis med stor nese" er ikke meg. Jeg er bare interessert i brettet.
–Selger du det for 20 dollar? –Stikk. Jeg kjenner ikke deg.
–50 dollar? –Hva med en på trynet?
Det har jeg nok ikke råd til. Mange takk. Fortsett å skate!
Kan du møte meg i Leahs bil, Ray?
Det føles rart å late som du er privatdetektiv.
Jeg later ikke som. Du tegner jo superhelter – nå kan du være en!
–Hvor mye betaler hun? –Ingenting. Jeg gjør det gratis.
–Vi klinte. –Er du sprø? Hun er jo spinnvill!
–Vi skal gå ut i kveld. –Fikk du i det minste av henne blusa?
Nei, vi klinte bare, men det er noe mellom oss.
Det er litt skremmende med gutten, men Leah har jo barn.
Ja, men de har ingen respekt. De kaller meg tjukk og hårete.
De kunne gått ned noen kilo selv... Jeg passer ikke som surrogatpappa.
–Du gir jo bort sæden din. –Da trenger jeg ikke gjøre noe.
–Jeg har ingen rettigheter. –Hvorfor gjør du det da?
Jeg ble vel smigret, men de har bedt om fire doser på to dage !
Så du det?
Neste gang løper jeg ut og tar skateboardet.
Du kjører rundt hjørnet og plukker meg opp.
Sånne gutter pleide å jule deg opp, og det kan de nok fortsatt.
Pokker!
Du!
Åpne døren!
Trykk på knappen!
–Hopp inn! –Kjør!
Jeg begynte å bli urolig.
Beklager.
–Skateboard? Så ung er du da ikke. –Den er til kvinnen jeg traff.
–Lang historie. –Hva synes du? Ungdommelig nok?
–Det er litt... Alpelua. –Du har rett.
–Jeg har aldri sett deg så nervøs. –Jeg har ikke vært betatt på årevis.
Hun er smart og vakker. Galskapen med armhulen.
–Har du marijuana? –Ja.
–Kan vi røyke marijuana, Steven? –Det går bra.
Jeg gleder meg til å møte henne...
–Lukter denne marijuana? –Jeg vet ikke, jeg var med i bilen.
Er vi for høye? Føttene mine føles veldig interessante.
Kanskje. Men drikk noe, så stabiliserer du.
OK.
George Christopher.
Gud, så unge de er... Men Brooklyn er spennende.
Det er det nye Manhattan.
Hva er da Manhattan?
Manhattan er det nye Queens, Queens er det nye Brooklyn, og Brooklyn...
–Her kommer hun! –Hva gjør du her?
Jeg leste om innvielsen på matsidene i avisen min.
–Er matskribenten her? –Ja.
Jonathan her skal skrive en stor artikkel om innvielsen.
Takk!
Beklager, jeg klemmer mye når jeg blir nervøs.
Jeg må sjekke med kokken. Hun har laget ovnsstekt økologisk gris–
–i gribichesaus, garnert med eggeplomme fra villfasan og pærer.
Det lyder fantastisk. Jeg er skrubbsulten.
Det der gikk da bra.
At hun sa mr Christopher er ikke så lovende, men klemmen!
Kvinner tar da ikke på deg hvis de ikke liker deg!
Emily kan kanskje vise oss kjøkkenet, så vi vet hvor nødutgangene er.
Her kommer grisen!
Da jeg var tretten spiste jeg gåselever for første gang.
Det flyttet meg til en annen dimensjon.
Siden da har det vært min drøm å lage mat som forandrer liv.
Det er din feil, nesegrev!
Skål for kokken.
George!
Beklager, George.
Hva var det for noen ungdommer?
Bare noen fra nabolaget mitt.
Det er en lang historie, men de liker meg ikke, og plager meg.
–Du er 30 år! –Kan jeg gjøre det godt igjen?
Nei, jeg kan ikke være sammen med en kvinne som er 30 år yngre.
20 år er mer rimelig.
Eller 25 år. Sett deg.
Kan du slippe meg av et sted?
–Jonathan... –Her er Davids skateboard.
–Vi skulle ta en drink? –Nei, David har allergiproblemer.
Han spiste gluten på skolen, og håndleddene er litt hovne.
Og David vil ikke at jeg skal treffe noen ennå.
Vi er en fungerende enhet. Jeg vil ikke gjøre ham trist.
Håper det ikke var for vanskelig. David vil bli overlykkelig..
–Jeg må kjøle ned håndleddene. –Kanskje om noen uker...
...kan jeg ringe deg.
Nesegrev!
Tekst: Nicolai Herzog www.broadcasttext.com